- I tidligere afsnit. - Jeg har fundet Josephs afløser.
- Hvordan ser jeg ud? - Som alle andre.
- Jeg har aldrig mødt dig. - Du trak mig ud af bussen.
- Hvorfor blev du redder? - Jeg ville redde folks liv.
Du er præcis, som jeg håbede på.
Hej, jeg skal bruge en journal. Hvad lytter du til?
Jeg taler med mig selv.
Hvad er du? Vampyr? Rumvæsen? Et regeringseksperiment?
Jeg så en pige på YouTube, som ikke føler smerte.
Hun opdagede det selv. Gretchen er ikke fjenden, men min eneste ven.
Jeg klarer det selv.
Jeg er træt af at holde på min hemmelighed.
Vil du være min værelseskammerat?
- Skål for afslutning. - Skål for afslutning.
Har du drukket lidt for meget?
Ned på jorden. Hænderne bag hovedet. Ned! Nu!
Pas på bag ved dig, Lydia.
Mrs Comeys fortræffelige blåbærvafler. Dagens højdepunkt.
Dagen er fuld af muligheder, indtil alle forstyrrelserne kommer til.
Frem for alt handler det om at være sammen med jer alle.
Bordbøn hører aftensmaden til -
- men hver morgen takker jeg himmel og jord for vores familie.
Desværre står en plads tom efter Joseph. En brudt cirkel.
Jeg kan mærke, at vi er på vej til at samle den.
Der er vildfarne lam derude. De er som os. De gemmer sig, er ensomme -
- og lader, som om de er andre. Det er sørgeligt og ynkeligt.
Disse mennesker har brug for det, vi har Forståelse, ubetinget kærlighed -
- familie og tillid.
Vi kan ikke benægte nogen det.
Dette er en vigtig dag for os, og også for en af dem.
For når dagen er slut, er vores bord igen fyldt op.
Spis.
Jeg er nødt til at spørge om det brede smil.
Det her. Det er så fedt.
- At drikke kakaomælk? - Nej. Mig på college...
... i kantinen med min slof. Ingen snigskytter eller seriemordere.
- Det er en skøn forandring. - Ja, kedsommelighed er fedt.
Jeg ville have et normalt liv, og nu har jeg det.
Kakaomælken er fantastisk -
- men nu er her så mange muligheder. Jeg kan være hvem som helst.
Claire Bennet? Du kan ikke flygte fra din skæbne.
Becky Taylor, Psi Alpha Rush. Din mors kvindeforening.
- Var din mor med i en kvindeforening? - Ja, hun var.
- Hej, Becky. - Hej. Du har ikke kontaktet os endnu.
- Jeg er ikke til kvindeforeninger. - Det var jeg først heller ikke.
Kom og hils på pigerne i dag. Ingen forpligtelser.
- Selvfølgelig. - Hun springer over.
- Godt. Så ses vi der. - Tak.
Vi har jo talt om muligheder. Mor er stadig veninder med dem.
Foreninger er for folk, som ikke selv kan få venner.
Hun sagde "ingen forpligtelser". Hvad kan det skade?
Når de har sat kløerne i dig, gør de dig til "Stepford Claire".
- Og hvis jeg ikke går alene derhen? - Klart! Nej.
- Aldrig i livet. - Kom nu, søde.
Så bliver jeg din bedste ven. Du får også en kakaomælk.
Hvad ville "Stepford Gretchen" tage på til sådan en forestilling?
Politileder Lubbock? Jeg er dr. Gibson. Madeline.
- Hvor er dr. Verheiden? - Pensioneret.
- Er du ny? - Jeg har praktiseret i tre år...
... og specialiseret mig i... - Hvor mange konsultationer?
Inklusive den her?
- Hvem er han? - Ingen anelse. Han ved det ikke selv.
Vi fandt ham i går i en forfærdelig tilstand. Han kender ikke sit navn.
- Hukommelsestab er indviklet. - Lad mig gøre det klart
- Han skal stemples som sindssyg. - Vi har ingen stempler.
Jeg skal tale med ham.
Hej. Jeg hedder dr. Gibson. Jeg er her for at hjælpe dig.
Kan du fortælle mig dit navn?
- Jeg... - Det gør han meget af.
- Starter og stopper? - Han stopper mest.
- Hvad tænker du? - Det kan være afasi.
- Hvad? - Slag mod hovedet giver hjerneskader.
- Han var sådan, da vi fandt ham. - Kan du fortælle, hvad der er sket?
Jeg var... Jeg var...
Jeg var i...
... i skoven.
Faret vild.
Og så...
Tag dig god tid.
... gik jeg.
Og nu er jeg her i dette rum.
I dette lille rum, og jeg kan ikke...
- Vil du tage håndjernene af? - Nej.
Jeg vil ikke være herinde med psykopater på fri fod.
Så kan du lægge nøglerne, når du går ud.
Vi kan få dig vasket og give dig tøj og måske noget at drikke.
Jeg vil hjælpe dig, så godt jeg kan.
Hjælpe dig med at finde ud af, hvem du er. Det lover jeg.
Emma. Jeg ville tale med dig om i går.
Ser du stadig de farver?
- Jeg tænkte lidt på det. - Du tror, det er synestesi.
- At jeg ser lyd som farver? - Ny teori Konversionsforstyrrelse.
- Engang kaldte man det... - "Hysterisk blindhed".
- Du tror, jeg mister forstanden. - Jeg tror, din facade tærer på dig.
Følger du altid sådan op på alle dine patienter?
Kun dem, som tilfældigvis er min datter.
Min fokusering på jobbet begynder at tære på mig.
Flere har sagt, at jeg isolerer mig fra menneskelig kontakt.
Pas på, det er varmt.
Så nu forsøger jeg at genoprette kontakten. Først jer, min familie.
- Den halvdel, som dukkede op. - Du ringede til Nathan, ikke?
Ja, et par gange.
Du talte ikke bare med Elizabeth? Hun er håbløs til at tage mod besked.
Kan vi holde os til mig et øjeblik, mor?
- Ved du overhovedet, hvad jeg laver? - Ja, du gemmer dig herinde.
Du arkiverer ting. Du sløser din fantastiske hjerne væk.
Du taler ned om arkivarer.
- Vær nu alvorlig. - Jeg er alvorlig.
Når du får allermest brug for disse mapper...
... er de måske forsvundet.
Jeg troede, det ville fylde tomrummet at redde folk, men jeg...
Mor?
Ja, du har ret. Nathan klarer sig.
Vi kan... Bare fortsæt. Start forfra.
- Det vil jeg ikke. - Du sagde jo, det var vigtigt.
Jeg mødte overlæge Kaufman. Han siger, du gerne må starte forfra.
Han har altid ment, at du ville blive en god læge.
Jeg kan ikke tale mere om det.
Der er gået seks år. Bebrejd ikke dig selv for Christophers død.
Du skal holde op med at sørge og få dit liv tilbage, Emma.
Jeg sørger ikke. Jeg gemmer mig ikke. Jeg gør ingenting.
Emma...
Jeg skal gå.
- Jeg skal på arbejde. - Jeg bliver her lidt.
- Fint. - Nathan er nok bare sent på den.
Det var dejligt at se dig.
- Vent! Vent! - Ja?
- Du arbejder for hårdt. Det ved du. - Det gør jeg. Farvel.
Siden 1924 har det været vores opgave at befolke huset -
- med piger af højeste kvalitet.
Det er naturligvis her, alle I kommer ind.
Vi vil gerne lære jer alle at kende -
- hvilket fører os til min yndlingsdel K.F.M.V.L.
Kend-fremtidige-medlemmer- via-lyndates.
Godt. Alle piger på min højre side sætter sig på stolene til højre -
- og pigerne på min venstre side sætter sig på de venstre.
- Skal vi flygte? - Nej. Normale piger gør den slags.
Min mest skræmmende oplevelse? Tæller denne med?
Mor avler udstillingshunde.
Ingen kæreste.
Min far arbejder med papir.
Det er mere en række af... Ingen kærester.
Hobbyer...
Du har været i heppekoret, ikke? Gretchen fortalte det.
Nå?
- Så du og Gretchen boede i Texas? - Sidste omgang!
- Det føles, som om jeg kender dig. - Lad mig gætte. Gretchen?
Hun er virkelig cool. Hun er meget... Skarp.
Ja.
Du blev næsten... Er alt i orden?
Vent lidt.
Vent lige. Er alt i orden?
Du blev næsten påkørt af en...
Jeg mener, du blev næsten påkørt.
Det var da så lidt.
For fanden!
Vær sød at give mig den der.
Hvem er det? Vores nye familiemedlem?
- Hvorfor er du så interesseret? - Du brugte mig til at finde dem.
Er det Petrelli? Nakamura?
- Strauss-kvinden? College-pigen? - Claire Bennet.
Er det hende?
Du ved det ikke, vel?
Det gør jeg ikke.
Men jeg fornemmede noget.
I mine ben. I jorden.
- Støvet har endnu ikke lagt sig. - Det er en chance at tage.
At give os løfter, som er baseret på en fornemmelse.
Jeg kender risikoen, men det er det værd for at forøge familien.
Vi har mange slægtninge derude. Masser af kandidater.
- Mange plantede frø. - Men hvem bryder gennem først?
Vi må bare vente og se.
Har du set min hvide trøje? Den er let og...
... den ser præcis sådan ud.
Ja... Må jeg låne den?
Nej. Ja. Selvfølgelig.
- Er du sikker? Jeg tager den bare af. - Vær ikke dum. Du er pæn i den.
Fedt. Tak.
Jeg skal lige på toilettet, og så går vi.
Klar?
- Er alt, som det skal være? - Ja.
- Gå i forvejen, og så kommer jeg. - Nej, jeg venter bare.
Det er en blandefest. Vi burde omgås folk, vi ikke kender.
Jeg kender jo allerede dig.
Nemlig.
Jeg er Blandemesteren. Godt. Vi ses.
- Det er fantastisk. Hvad er det? - Te.
- Har du aldrig drukket te? - Jeg har aldrig drukket noget.
Alt føles så nyt.
Som om jeg oplever alt for den første gang.
Varmt.
Og det her...
Det er koldt. Det er, som om jeg...
Jeg kender godt til disse ting, ordene og følelserne, men...
Jeg kan ikke samle dem. De er der, og så er de væk. Det er...
Skræmmende.
Det er meget skræmmende.
Men også, på en eller anden måde, smukt.
Det hele er overvældende smukt.
Jamais vu.
Det modsatte af déjà vu. Det er ret normalt ved dissociativ amnesi.
- Det er gode nyheder. - Hvordan?
Jeg tror, du har oplevet et traume, som du fortrænger.
Det betyder, at dit virkelige jeg findes derinde et sted.
Jeg vil forsøge med en øvelse. Luk øjnene og sig, hvad du ser.
- Ingenting. Alt er sort. - Slap af og vær dig selv.
Den tikken er distraherende.
Hvad mener du?
Det ur og dit armbåndsur... De er ikke synkroniserede.
De adskiller sig fra hinanden. Det ene går hurtigere.
Det har gået for hurtigt i årevis. Jeg har overvejet at lave det, men...
Hørte du det?
Den tikken er god. Det er din underbevidsthed.
Det er nok et spor til din fortid. Vi forsøger igen.
Kan vi tale sammen ude i gangen?
Jeg kommer om lidt.
I orden?
Fingeraftrykkene var i databasen. Vi ved, hvem han er.
Farver. Så du dem også?
Du kan ikke... Du er døv.
Så du kan mundaflæse?
Jeg må have opfanget din evne ude på gaden.
Er det her nyt for dig? Godt.
Der er mennesker, ligesom os, som har evner.
De kan flyve og teleportere og læse tanker.
Jeg forstår ikke altid folk. Kan du?
FLYVE TELEPORTERE
Det er vanvittigt.
Er det?
Ret utroligt, ikke?
- Hvorfor mig? Hvorfor nu? - Det ved jeg ikke.
Måske kan vi spise frokost i morgen og finde ud af det?
Så slipper du for arkivet lidt.
Jeg kan lide arkivet.
- Jeg mente ikke... - Det er helt fint.
- Claire. - Hej.
- Du havde ikke fået kolde fødder? - Nej, mine fødder er varme herinde.
Det var dejligt at møde pigerne. At få udvidet min omgangskreds.
Så hvorfor stoppe nu, ikke?
Kara!
- Claire Bennet. Kara Hayback. - Vi mødtes vist på K.F.M...
I har begge været i heppekoret.
- Også dig? - Jeg havde gnisten.
- Hvorfor stoppede du? - Jeg hadede at heppe.
Det lyder ikke dumt. Jeg kunne lide busturene og at sælge kager...
... men football er bare så... - Meningsløst og kedeligt.
- Var det derfor, du stoppede? - Nej, jeg... Pas på!
Hænderne på bordet, håndfladerne nedad.
- Hvor er dr. Gibson? - På vej hjem.
Men hun... Hun var her. Hun sagde, at hun ville...
Hun ville fortælle, hvem du er. Men det ved vi.
Du er en urmager, som myrdede sin egen mor.
- Urmager? - Jeg sagde også "myrdede" og "mor".
- Hænderne på bordet. - Jeg har ikke gjort noget galt.
Jeg ville ikke slå min mor ihjel. Jeg ville aldrig...
- Hvad gør du? - Jeg vil bruge forhørsrummet...
... til forhør igen.
Jeg vil få dig til at indrømme, at du slog din mor ihjel.
Og så skal du smides i et hul til evig tid.
GABRIEL GRAY
EFTERLYST FOR MORD
- Hvad gør du? - Du sagde, du ville hjælpe mig.
Du lovede det. Du sagde, du ville hjælpe mig.
- Jeg gjorde det ikke. - Det sagde jeg ikke.
- Men du tænker det. - Du var den eneste deroppe.
- Hvorfor skulle jeg gøre det? - Fordi jeg var sammen med andre.
For at afsløre min usædvanlige evne.
- Ved du, hvor sygt det lyder? - Jeg så, hvad du har på computeren.
- Har du snuset i min computer? - Nej. En bog faldt ned og tændte den.
En bog faldt ned fra min hylde og bad dig krænke min private ejendom?
Jeg googlede dig. Og hvad så?
Jeg så også det om Annie.
Kan du helt ærligt sige, at du ikke var indblandet i det?
Du er blevet skør af det, der er sket. Du er jo paranoid.
Paranoid? Nej, det her har et mønster.
Annie, ulykken, computeren og daten. Taler du meget om mig?
Jeg bliver nervøs af at tale om mig selv. Du er mere interessant.
Jeg ville bare have et normalt liv, og jeg stolede på dig...
Jeg slog ikke Annie ihjel.
Og jeg forfølger dig ikke.
Godt, jeg forfølger dig lidt, men det er ikke, som du tror.
Det er bare...
Jeg er forelsket. Jeg er blevet forelsket... i dig.
Sig et eller andet.
Claire og Gretchen, sig ja til at blive Psi Alpha Chi-søstre.
Det er ved at være for sent til desperate handlinger.
Ja, det siger du jo.
- Ingenting. - Ingenting.
Hej, Rebecca.
Jeg går glip af budaftenen, onkel Samuel.
De klarer sig nok uden dig en aften.
Jeg vil høre, hvordan det går med Claire.
Vi er jo søstre nu.
Gør du alt for at isolere hende og skubbe hende væk fra andre?
Ærlig talt føles det, som om jeg ikke laver andet end at skubbe.
- Hvorfor holdt du op? - Jeg hadede at heppe.
Det lyder ikke dumt. Jeg kunne lide busrejserne og at sælge kager...
... men football er bare... - Meningsløst og kedeligt.
- Var det derfor, du stoppede? - Nej, jeg... Pas på!
Annie, jeg så ikke, du gik fra festen.
Jeg går ud fra, du stadig er der.
Og du lod vinduerne stå åbne.
Hun er vel ikke på vej til os nu?
Nej, det er hun ikke. Ikke endnu. Men støvet har vist endelig lagt sig.
Tag tilbage til universitetet, Rebecca.
Det er vist tid til, at vi bryder op.
- Jeg er ingen morder. - Din sag er ikke så god lige nu.
Han ville smide mig i et hul. Kun du tror på mig.
- Jeg kender dig ikke engang, Gabriel. - Nej. Nej.
Det hedder jeg ikke. Jeg lukker øjnene, men det føles ikke som mig.
Det lyder ret meget som dig. Urmager?
Jeg hørte uret, men det kan ikke passe. Jeg er ingen morder.
Det ved du.
Du har ret.
- Hvad gør du? - Du slår mig ikke ihjel.
- Tag min bil. - Jeg har brug for din hjælp.
- Du kender mig ikke. - Jeg kender ikke mig selv.
Overgiv dig til politiet, og så finder vi ud af noget.
Godt, jeg...
Vis mig dine hænder. Nu!
Gør, som han siger.
Han overgiver sig! Sænk jeres våben!
Vær søde at sænke jeres våben.
- Hvad fanden var det der? - Det ved jeg ikke.
Af sted.
Løb.
Løb!
Det var så den menneskelige kontakt.
- Peter Petrelli? - Hiro?
Hiro?
Bare rolig, bror. Du er i sikkerhed her.
Hvor præcis er "her"?
Hjemme.
Fortsættes...
Tekst Maja Axholt www.broadcasttext.com